For en bortkastet morgen.
Det galipotanske lasteskipet som skulle komme kl. 07.00,
har ikke kommet ennå.
Det skjer når du forhandler med en kultur
som ikke har noe konsept om tid.
Men de lager flotte gensere.
- Jeg kjeder deg vel ikke? - Slett ikke.
- Jeg var sent oppe i går. - Med en av damevennene dine?
Nei, dessverre.
Nei, jeg leste "Den uendelige oppofrelsen".
Er den ikke fantastisk?
Uten tvil den fineste cardassiske roman noensinne.
- Du har vel rett. - Du likte den ikke?
Den var interessant.
Kanskje litt kjedelig noen steder.
Utrolig!
Her blir lunsjen klar til middag.
Det er alltids Quarks.
Jeg er ikke i humør til det vulgære og bråkete i dag.
Klingon-restauranten er vel uaktuell?
Jeg fatter ikke at jeg spiser med en mann
som synes "Den uendelige oppofrelsen" er kjedelig.
Bare at historien ble litt overflødig.
Forfatteren skriver om en familie i syv generasjoner,
men forteller samme historie igjen og igjen.
Alle personene oppofrer seg for staten,
blir gamle og dør.
Neste generasjon gjør det samme.
Det er hele meningen.
Det repetitive episke verk er det mest elegante i cardassisk litteratur,
og "Den uendelige oppofrelsen" er dets største prestasjon.
Personene blir aldri levende,
og livet handler om mer enn plikt til staten.
Føderasjonens synspunkt, mener jeg.
Dette er latterlig. Kan du ikke gå foran?
- Si at det er en medisinsk krise. - Det går fort.
- Kanskje hvis du lånte meg en bok til... - Det er bortkastet tid.
Når det gjelder kunst, er du fanget
av Føderasjonen og menneskelige fordommer.
Leit for at du føler det slik.
Jeg ville bare...
- Er du ok? - Helt fin.
Huden din er fuktig og pupillene er små.
Jeg er ved god helse.
Du spurte om andre cardassiske bøker.
Noe litt mer...
Ved god helse!
Cardassisk standard må være lavere enn min.
- Hva gjør du? - Jeg tar deg til sykestuen.
Det trengs ikke.
- Kanskje ikke, men for å more meg. - Hør her, doktor...
Jeg er lei av å more deg.
Det er ikke noe med meg som ikke litt hvile kan ordne opp i.
Unnskyld meg, jeg har mistet appetitten.
Hva handlet det om?
Jeg aner ikke.
- Hva er i veien med den? - Min ekspertise sier...
at den er... syk.
Det vet jeg, men hvorfor?
Jeg er lege, ingen botaniker.
Spurte du professor O'Brien?
Keiko er på konferanse i en uke.
Ingen av dine tidligere verter hadde noen erfaring med planter?
Daxer har aldri vært flinke med blomster.
Tobin prøvde seg,
men hadde mindre hell med planter enn med kvinner.
Vet du hvor den kommer fra?
Jeg tok den fra Ledonia 3.
- Får jeg? - Vær så god.
Der er forklaringen.
Ledonisk jord inneholder sopp
som hjelper med å holde på vann.
Soppen i jorden er nesten borte her.
Vi kan redde det som er her, og gro mer.
Det burde gå.
- Keiko ville ha vært stolt av deg. - Alt står på skjermen.
Om bare mine humanoide pasienter var like enkle å behandle.
Er det O'Briens skulder igjen?
Det er Garak.
I dag virket det som han fikk slag.
Han hadde pustevansker og smerter.
Han nektet å bli med på sykestuen.
Kanskje han ikke liker leger.
Det er den cardassiske bortforklaringen hans.
At jeg ikke kjenner bakgrunnen hans får være,
men når det gjelder helsen hans...
Hvorfor kan han ikke si hva som er på ferde?
Du tar det visst personlig.
Garak og jeg har spist lunsj hele året.
- Han burde stole på meg. - Hvorfor det?
- Dere er ikke nære venner. - Nei, så klart ikke.
Jeg stoler vel ikke på ham, heller.
Han kunne godt ha vært cardassisk spion.
Hvis han ikke vil hjelpes, er det hans rettighet.
Vi har en forståelse?
Garak, hvor lenge har du bodd på stasjonen?
- Alt for lenge. - Har jeg sviktet deg før?
Jeg har aldri forhandlet med deg.
Derfor er handelen så viktig for meg.
Jeg vil at forretningsforholdet vårt blir godt.
Slapp av, du skal få sakene.
Snart, Quark, jeg kan ikke vente stort lenger.
Du og Garak gjør forretninger?
Jeg kunne ikke unngå å overhøre samtalen.
Å, det.
Jeg hjelper Garak med en ny størrelsesskanner til butikken hans.
Ikke en hvilken som helst skanner.
Den beste, rett fra Merak 2.
Nøyaktig på mikrometeren.
Til en god pris.
Ja? Garak hørtes oppbrakt ut.
Oppbrakt? Det merket jeg ikke.
Er det noe jeg kan gjøre for deg?
Saurisk brandy,
eller en sen kveld i holosuiten?
Nei, takk. Jeg tar kvelden.
Som du vil.
Hvordan føles det?
Mye bedre.
Prøv å ikke skrike til flere admiraler.
Jeg bare uttrykte følelsene mine høyt.
- Sjef. - Kommandør.
- Du ville treffe meg? - Ja.
Jeg har prøvd å åpne cardassiske legefiler, men uten hell.
Cardassierne sveipet hele systemet før de dro.
Legerapportene ble nok slettet.
Kan de finnes fremdeles?
Kanskje.
Disse programmene ser ikke så ille ut, i forhold til de tekniske.
Jeg kunne rekonstruere informasjonen
ved mikroskanning av slettesporet.
- Hvor lang tid tar det? - To til tre uker.
Det avgjør saken.
- Takk, uansett. - Beklager at jeg ikke kunne hjelpe mer.
- Quark til Bashir. - Dette er Bashir.
Du må komme til baren min med én gang.
Kom igjen, Garak.
- Har du ikke fått nok? - Tvert imot.
De som snakker om hvor numne de blir fra drinkene dine,
overdriver betydelig.
Hva er på gang?
Han kom og klagde over hodepine.
Deretter drakk han opp halve beholdningen av kanar.
Doktor, så hyggelig.
Jeg beklager det jeg sa ved lunsjen.
Jeg skal gjøre det godt igjen.
Sitt ned.
- Gjerne. Får jeg? - Selvfølgelig.
- Hva gjør du! - Det er litt bråkete her.
- Kan vi drikke et roligere sted? - En utmerket idé.
Vi går over til meg.
Som du vil.
Men først må jeg innom sykestuen.
Sykestuen? Tror du jeg er dum?
Gi meg flasken.
- Gi meg flasken min. - Det skal jeg...
- På sykestuen. - Jeg skal ikke på sykestuen,
og jeg vil ikke drive med denne tåpelige leken.
Gi meg...
Gi...
Få det bort. Få det bort.
Bashir til Ops. Medisinsk krise.
To stråles til sykestuen. Aktiver.
- Et slags implantat. - Virker slik.
- Hva er det? - Hadde håpet du visste det.
Etter å ha jobbet for cardassierne kjenner du dem.
- Jeg så aldri inn i skallene deres. - Du gjorde vel ikke det.
- Er dette årsaken til Garaks sykdom? - Muligens.
Det er forbundet til hele sentralnervesystemet.
Kanskje et slags straffeimplantat?
En avskjedsgave fra den cardassiske regjeringen.
Jeg tenkte på det, men arrene viser
at det har vært der i årevis.
Garak har bare hatt smerte i noen dager.
Interessant.
- Om jeg bare visste. - Du kan hjelpe meg.
Jeg tror Quark vet hva det er.
- Hvorfor sier du det? - Jeg overhørte en samtale.
Garak skulle kjøpe noe fra Quark.
Jeg spurte Quark, men...
Du har sagt nok, doktor.
Den direkte metoden virker dårlig på hans type.
Men det kunne gi meg noen svar.
Quark har sendt kodede beskjeder til Cardassia nylig.
Ja vel?
Jeg overvåker Quarks kommunikasjon.
- Er det lovlig? - Det er i sikkerhetens interesse.
Vil du vite hva Quark vet eller ei?
- Jeg skjønner. - Møt meg kl. 02.00.
Quark gjør alltid sine lyssky ærender etter at baren stenger.
Jeg kommer.
Quark, din parasitt. Lenge siden sist.
Jobber Hartla for deg ennå?
Dabobordene ville ikke være de samme uten henne.
Jeg skulle gjerne ha sett henne igjen.
Hun savner nok deg også.
Det gjør hun nok.
Hun hadde slått meg konkurs,
hvis okkupasjonen hadde vart.
Men du vil sikkert ikke bare mimre.
- Hva kan jeg gjøre for deg? - Vil du tjene noe latinum?
Nok til å kjøpe forfremmelse.
Du har min oppmerksomhet.
Jeg trenger litt cardassisk bioteknologi,
og installasjonsinstrukser.
Bioteknologi. Det burde gå.
Hva er det?
Jeg spør aldri om sånt,
men jeg har bestillingsnummeret.
- La meg få det. Jeg skal søke. - Her kommer det.
Jeg håper du ikke har en slik på mitt kontor.
Burde jeg ha det?
Dette skal ikke ta lang tid.
Ta den tiden du trenger.
- Quark, din idiot! - Er noe i veien?
I veien? Jeg er ruinert!
- Karrieren er over! - Hva gjorde jeg?
Du og din bestillingskode!
Det er for klassifisert bioteknologi.
Til og med nummeret er klassifisert. Hvor fikk du det fra?
Nei, ikke si det. Jeg vil ikke vite det.
Er jeg heldig kan jeg komme helskinnet fra det.
- Kanskje de ikke kan spore det til meg. - Hvem?
Obsidianpolitiet.
Hyggelig å snakkes, Boheeka.
Vi må gjøre det oftere.
Obsidianpolitiet. Da blir det vanskeligere.
Hvem er de?
De årvåkne øyne og ører i det cardassiske imperium.
Det sies at en cardassier ikke kan spise
uten at måltidet registreres av politiet.
Hva skjer hvis du ikke har deres gunst?
Folk kan forsvinne av mindre grunner.
Om du liker målsetningene eller ei,
effektiviteten deres må beundres.
Til og med den romulanske Tal Shiar kan ikke stille opp
mot deres informasjon og hemmelige operasjoner.
- Hvordan berører dette Garak? - Det vet jeg ikke.
Tror du politiet satte inn implantatet i hodet hans?
Hvis det er et straffeimplantat,
hvorfor vil Garak få tak i et nytt?
Han spurte etter instrukser.
Kanskje han vil finne ut hvordan det fjernes?
Jeg vil snakke med ham når han våkner.
Still deg i kø.
Takk, konstabel.
Computer, gi meg pasient Garaks status.
Pasient Garak er ikke lenger på sykestuen.
Hva?
- Når dro han? - KI. 03.20.
Garak, er du der?
Computer, åpne opp døren til kammer 901, miljø H-3.
Medisinsk krisestatus, Bashir 1 alfa.
Doktor, en hyggelig overraskelse.
Jeg hørte visst ikke dørklokken.
Hva er det du driver med?
Triptacederin? Hvor mye tok du?
Bare 30 CC. Slett ikke nok.
30 CC ville bedøve en algorisk mammut.
Vi cardassiere må være tøffere. Jeg kjenner det såvidt.
Hør, Garak, jeg har fått nok.
- Du skal tilbake til sykestuen. - Jeg tror ikke det.
Tro meg, det er ikke noe du kan gjøre.
Men Quark kan det?
Jeg trodde jeg var spionen?
- Quark kommer ikke, Garak. - Hvordan vet du det?
Hans cardassiske venn kunne ikke skaffe det.
Sier du det?
Det er skuffende, men ikke så uventet.
Kanskje det er best.
Hyposprayen min, takk.
En ekstra dose triptacederin kan drepe deg.
Takk for omtanken, men jeg tar heller hyposprayen.
Jeg vil ikke la deg begå selvmord, jeg vil hjelpe.
Jeg tviler på om du kan.
Jeg tror du vil se at jeg erfarer
en svak forringelse av mitt nervesenter.
Ikke så svak. Du må på sykestuen.
Jeg akter ikke å ligge på utstilling
til bajorernes forlystelse.
Det er ikke din stolthet som bekymrer meg, det er hodeimplantatet.
- Du kjenner til det? - Det er et straffeimplantat, ikke sant?
Straffeimplantat?
Kanskje. Det har vel blitt til det.
Hvis det ikke er en straff, hva er det?
Garak,
jeg må få vite det, kanskje jeg kan fjerne det.
Det er håpløst, doktor. Det kan ikke fjernes.
- Hvordan vet du det? - Det er hele poenget.
Hvis det kunne fjernes lett, var det ubrukelig.
På Cardassia ble jeg gitt en del informasjon
som måtte holdes hemmelig, uansett situasjonen.
Implantatet ble satt inn av selveste Enabran Tain,
sjefen for obsidianpolitiet.
Hvis jeg ble torturert,
ville hjernens nytelsessenter stimuleres,
og produsere enorme mengder naturlige endorfiner.
Du ser kanskje ironien.
Meningen med implantatet var å gjøre meg immun mot smerte.
Hvorfor sviktet det?
Det ble ikke lagd for kontinuerlig bruk.
Kontinuerlig? Hva mener du?
Livet på stasjonen er tortur for meg, doktor.
Temperaturen er for lav.
Lysene er skarpe.
Hver eneste bajorer ser på meg i avsky.
Så jeg kunne ikke leve med det lenger.
Og jeg fjernet smerten.
Du aktiverte implantatet.
Jeg lagde et apparat som kontrollerte implantatet.
Først bare et par minutter om dagen,
men det ble ikke nok.
Helt til jeg slo det på men aldri av.
- Hvor lenge har det vært på? - I to år.
- Og nå bryter det sammen. - Korrekt.
- Hvorfor slår du det ikke av? - Det er for sent.
Kroppen er avhengig
av høyere endorfinnivåer.
Så det er alt.
- Du gir opp og lar dem vinne. - "Dem", doktor?
Sentralkommandoen, obsidianerne, de som stasjonerte deg her.
Du skal la dem knuse deg,
oppgi håpet om å se Cardassia igjen.
Har noen sagt at du er en pest og plage?
O'Brien - og jeg ignorerer ham òg.
Tror du ikke at jeg får lønn som fortjent?
- Ingen fortjener dette! - Kom igjen!
Jeg lider nok uten din selvgode Føderasjons-sympati!
Tror du du kjenner meg fordi vi spiser sammen?
Du har ingen aning om hvem jeg er.
Jeg er lege.
Du er min pasient.
- Det er alt jeg trenger å vite. - Feil igjen.
Du må vite hvem du redder.
Under okkupasjonen
var jeg en gul i det cardassiske mekaniske infanteri,
utenfor hovedstaden i Bajor.
Rett før vi trakk oss ut, rømte noen fanger.
Min assistent, en mann kalt Elim,
fant dem på et skip som skulle til Terok Nor.
Kapteinen nektet å la Elim undersøke skipet,
han sa at Gul Dukat hadde bedt ham om å dra umiddelbart.
Så jeg fikk skipet ødelagt,
og drepte rømlingene, Elim og 97 cardassiske sivile.
Du kan ikke mene det.
Jeg fulgte ordre.
Ingen av fangene slapp fra Bajor i live.
Dessverre var en av passasjerene datteren
til en viktig militærtjenestemann.
Jeg ble fratatt rang og oppdrag,
og forvist fra Cardassia.
Nå vet du det, doktor.
Jeg håper jeg ikke knuste alle illusjonene dine.
Hør, Garak.
Jeg bryr meg ikke om fortiden.
Jeg skal ikke la deg dø.
Vi må skru av implantatet,
og uansett hvilke abstinenssymptomer eller bivirkninger du får,
lover jeg å hjelpe deg med dem.
Jeg må vite hvor bryteren er.
Hvor er den?
Skrivebordet, andre skuff.
Det er alt. Trenger du meg, er jeg her de neste 26 timer.
Computer, jeg ser en fortynning av vevet i lymfesystemet. Forklar.
Kan ikke forklare årsak,
grunnet manglende data om cardassisk fysiologi.
Hold oppsyn med pasientens kranieimplantat.
Gi beskjed om den reaktiveres.
Ja?
Tror du jeg kunne spørre Garak om noe?
Han har sovet etter at jeg skrudde av implantatet.
Kom, vi kan snakke utenfor.
Jeg må snakke med ham.
Jeg har fire saker igjen i mordetterforskningen,
sannsynligvis begått av obsidianpolitiet.
Garak kan kanskje hjelpe meg.
- Spørsmålene får vente. - Hvor lenge?
Vet ikke ennå.
Garaks kropp har vært i sjokk.
Jeg vet ikke når - eller om - han vil komme seg.
Vekk ham nå, så jeg kan snakke med ham.
Dette er mordsaker, og Garak er kanskje mistenkt.
Han er min pasient, og han skal ikke forstyrres.
Hans rom er avstengt for alle utenom medisinsk personell.
Unnskyld, jeg har en pasient å passe på.
Garak?
- La meg være. - Det er ikke så lurt.
Blodkjemien er i ubalanse.
- Ikke rør meg. - Slapp av.
Jeg vil ikke slappe av, doktor.
Jeg har slappet av for lenge.
Se her. Latterlig.
Dette er hva livet mitt har blitt til.
Et sterilt helvete, et fengsel.
Ta det rolig.
Det er effekten av det deaktiverte implantatet.
Jeg er mer klarsynt enn på to år.
To år, for et sløseri.
Det var en gang, doktor.
Det var en gang jeg var selveste Enabran Tains yndling.
Vet du hva det betyr?
- Nei, dessverre. - Nei, det gjør du ikke.
Du vet ikke stort, du.
Tain var obsidianpolitiet,
ingen turte utfordre ham.
Jeg var hans høyre hånd. Framtiden var åpen.
Til jeg kastet den bort.
Da du skjøt ned romskipet med fangene i?
- Om jeg bare hadde stoppet dem. - Gjorde du ikke det?
Nei, skammen var større. Ufattelig mye større.
Hva kan være verre enn det?
Jeg lot dem slippe unna.
Det var siste fase av tilbaketrekningen.
Elim og jeg forhørte fem bajoriske barn.
Ingen av dem eldre enn 14. De visste ingen ting.
De bodde i bombekratre, fant mat på gaten,
de var skitne og illeluktende.
Rommet fra iskaldt, luften var som frost,
og plutselig virket alt meningsløst.
Alt jeg ville ha var et varmt bad og et måltid.
Så jeg lot dem slippe.
Jeg gav dem det jeg hadde av latinum,
åpnet døren og slapp dem ut på gaten.
Elim kunne ikke tro det han så.
Han så på meg som om jeg var gal.
Jeg syntes synd på barna. Hva var galt med det?
Jeg var en tosk!
Jeg skulle ha fullført forhøret,
og sendt dem til henretting,
men fordi jeg var kald og sulten,
sviktet jeg, og ødela alt jeg hadde jobbet for.
- Så du ble sendt i eksil. - Riktig.
Så jeg kunne leve uten å gledes over noe,
bortsett fra å ha lunsj med deg.
Det var leit, jeg trodde du likte mitt selskap.
Det gjorde jeg, og det var verst.
Jeg likte å spise middelmådig mat,
og stirre inn i ditt fornøyde, skinnhellige ansikt.
Jeg hater dette stedet, og jeg hater deg.
Ok, Garak, det er din rettighet.
- Du burde legge deg. - Hold deg unna!
Garak...
Garak, jeg vil ikke måtte skade deg.
Bashir til sykestuen. Jeg trenger leger hos Garak straks.
Gi ham en dose 20 CC hyperzin til.
- Ingen respons. - Vent litt.
- Start hjertestimulering. - Hjerteslagene stabiliseres.
Hvorfor er lymfesystemet kritisk fortsatt?
Jeg stengte av implantatet. Det kan da ikke påvirke blodet?
Det er giftstoffer i lymfevevet.
Computer, vis alle prøvene tatt fra pasienten de siste 39 timene.
Vis dem etter kjemisk sammensetning.
Isoler og vis prøve 17.
Vis prøve 23.
Prøve 27.
Prøve 32.
Prøve 35.
Prøve 40. Stopp!
Vis prøve 35 igjen.
Legg denne leukocytten over
tilsvarende prøve tatt i går.
Der. Molekylstrukturen er forandret,
og har skapt opphopning av gift i systemet.
Kan vi tilvirke cardassiske leukocytter?
Det kan ta ukevis. Vi har 3 til 4 dager.
Skrur vi implantatet på igjen, kan han leve et par uker.
- Nei. - Hva?
Jeg tillater det ikke. Jeg vil aldri ha det på igjen.
Jeg forstår, men hva kan jeg ellers gjøre?
Du har gjort nok, doktor, mer enn jeg fortjener.
- Det er noe jeg må si. - Hva da?
Sannheten.
Jeg har snart gitt opp å få sannheten fra deg, Garak.
Ikke gi opp nå, doktor.
Tålmodighet belønnes.
Hør godt etter.
Elim var ikke min assistent.
Han var...min venn.
Vi vokste opp sammen. Vi var tettere enn brødre.
Uvisst hvorfor likte Enabran Tain oss.
Vi ble mektige menn i obsidianpolitiet.
De kalte oss "Tains sønner".
Til og med gul-ene fryktet oss.
Så var det en skandale.
Noen i politiet ble beskyldt
for å ha latt bajoriske fanger unnslippe.
Ryktene svirret om hvem som var involvert.
Folk pekte på meg.
Tain hadde da trukket seg tilbake til Arawathkolonien.
Han kunne ikke beskytte meg, jeg fikk panikk.
Jeg gjorde alt jeg kunne
for å gi Elim skylden isteden for meg.
Jeg endret rapporter, plantet bevis,
men oppdaget at han hadde kommet meg i forkjøpet.
- Han svek deg først. - Elim knuste meg.
Før jeg visste ordet av det, var jeg sendt i eksil.
Ironien er at jeg fortjente det.
Ikke for det de sa,
men på grunn av det jeg gjorde mot Elim, min venn.
Hvorfor sier du dette, Garak?
Slik at du kan tilgi meg.
Hva ellers?
Jeg må vite at noen tilgir meg.
Jeg tilgir deg...
For det du gjorde.
Takk, doktor. Meget vennlig.
Pass på ham. Jeg er tilbake innen 52 timer.
- Hvor skal du? - Finne mannen som er ansvarlig.
Dr. Bashir. Velkommen.
Føl deg som hjemme.
Du har kommet helt hit for å treffe meg,
skal du ikke si noe?
- Hvordan vet du hva jeg heter? - Informasjon er levebrødet mitt.
Du er Enebran Tain.
Og du er dr. Julian Subatoi Bashir.
Jeg håper velkomsten ikke var for kjølig i Cardassia.
- Ikke så kjølig som jeg fryktet. - Bra. Jeg sa at du var på vei.
Militæret hater overraskelser. Men du var allikevel modig.
Jeg er imponert. Kan jeg tilby deg en drink?
- Tarkalansk te, kanskje? - Jeg drikker alltid tarkalansk te...
En god vert kjenner sine gjesters behov.
En tarkalansk te, ekstra søt.
Og et glass kanar.
Hvordan er det med Garak? Noen forbedring?
Den cardassieren Quark snakket med, Boheeka,
hadde god grunn til å frykte obsidianpolitiet.
- Det har alle. - Jeg skjønner det ikke.
- Garak sa du var pensjonert. - Det er jeg.
Har vært det i årevis. Men jeg holder meg informert.
Du kunne sikkert fortelle meg ting jeg vil vite.
Sikkert.
Jeg kan si deg alt jeg vet om medisin, biologi eller tennis.
Vil du vite hva jeg mener om den siste nillimittlegeringsraketten?
- Det trengs ikke. - Som du vil.
Er alle Stjerneflåteoffiserene like freidige?
Jeg vet ikke, jeg tviler på det.
Jeg også.
Si meg, hvor syk er Garak?
- Han ligger for døden. - Og du skal redde ham.
- Stemmer. - Merkelig. Jeg trodde du var hans venn.
- Jeg er vel det. - Da burde du la ham dø.
For Garak er ikke et liv i eksil verdt å leve.
Si hva du vil, min jobb er å holde ham i live, og jeg trenger din hjelp.
Min hjelp? Hva kan jeg gjøre?
Hans leukocyttmolekylstruktur er forstyrret.
Jeg trenger en erstatning for å stabilisere tilstanden.
Dessverre er min kunnskap om cardassisk biokjemi begrenset.
Og du tror jeg vet slikt?
Informasjon er ditt levebrød.
Du beordret ham til å sette implantatet i hodet, ikke sant?
Jeg trengte aldri å beordre Garak. Derfor var han spesiell.
Du sier at hvis ikke du får informasjonen, dør Garak.
- Riktig. - Det kan vi ikke tillate, vel?
Jeg skal overføre nødvendig informasjon til computerne dine.
- Takk. - Ikke takk meg.
Jeg gjør ikke Garak noen tjenester.
Han fortjener ikke en rask død.
Tvert i mot vil jeg at han lever lenge og miserabelt.
Jeg vil at han blir gammel på en stasjon der alle hater ham.
Vel vitende om at han aldri returner hjem.
Så fine følelser.
Det kommer fra hjertet, stol på det.
Og nå doktor, burde du dra.
- Én ting til. - I korthet.
Garak nevnte en gammel venn, fra obsidianpolitiet.
Jeg lurte på hva som skjedde med ham.
- Hva heter han? - Han sa Elim.
- Kan jeg dele morsomheten? - Garak er seg selv lik.
Aldri snakk sant når en løgn er nok.
Mannen har et talent for uklarheter.
Elim er Garaks fornavn.
Løp tilbake, og si til Garak at jeg savner ham.
Jeg skal si det til ham.
Computer, strål opp én.
Aktiver.
- Kan jeg slå meg ned? - Garak.
Takk.
Du skulle holde sengen.
Ikke på tale.
Jeg tålte ikke å ligge i den grusomme sykestuen.
Dessuten føler jeg meg utmerket.
Hvordan er den idaiske krydderkaken i dag?
Hvordan er krydderkaken? Er det alt du kan si?
Hvordan kan du late som de siste 10 dagene ikke skjedde?
Jeg er svært fornøyd med tingenes tilstand,
og ser ikke behovet for å dvele ved noe som var vanskelig for oss begge.
Forresten, jeg hadde en interessant samtale med konstabel Odo.
Han tror jeg var medlem av obsidianpolitiet.
Hva sa du?
- At han tok feil. - Og han trodde deg?
Han sa noe om å holde et øye med meg.
Jeg sa: "Fritt fram. Jeg har intet å skjule."
Her. Jeg har noe til deg.
Hva er det?
"Tanker om en karmosinrød skygge", av Preloc.
Mer cardassisk litteratur.
Denne vil du like. Handlingen skjer i framtiden.
Cardassia og Det klingonske imperiet er i krig.
- Hvem vinner? - Hvem tror du?
Jeg vil ikke spolere slutten.
Jeg har enda mange spørsmål om fortiden din.
Jeg har gitt deg alle svarene jeg kan.
Du har gitt meg svar, men alle var forskjellige.
Av alle de du sa, hvilken er sann?
Kjære doktor, de er alle sanne.
- Løgnene også? - Særlig løgnene.
Tekstet av Erik Skuggevik